Глибокі борозни літ… І це – тоска… Куди сховаюсь від могил твоїх?
…А втім, добре: і штучні вона мала, та з часом повипадали з омети. А постать її прибила чвиря. Знаєте – чвиря на глухім шляху. Мороз коле скло, мережить скло.
Школа, клас…
До повіту – 60, до станції – 80.
Навкруги: глуш,
глуш,
глуш…
Це глибокий чатинник моєї несибірської тайги.
…Знаєте, милий друже, от мініатюрний фрагмент із забутої, розвіяної поеми «Азія».
«…В п'ятому віці – дикім і далекім – від Уральських хребтів, від Волзьких скель до тихих голубих вод Дунаю: гуни, сармати, германці… І вбив син Мундцука свого брата Бледу. Скажений Аттіла, король гуннів.
Бесплатный фрагмент закончился.